Castle Rock Entertainment Pristato
Kai kurie virėjai vadina juos "Papūgėlėmis", romantiškas patiekalas ypatingai progai.
Kartu su Village Roadshow Pictures - Skoto Hikso Filmas
Tinkamai paruošti, jie gali būti švelnūs kaip sviestas.
Jie gali būti iškepti, įdaryti ryžiais arba miežiais,
arba galima apkepinti, apskrudinti
- Meilės Receptas -
ir net troškinti.
Bet nėra didesnės nuodėmės už putpelės sudeginimą.
Teisingai iškepta putpelės krūtinėlė turi lengvai parausti.
Taip pat reikia turėti tinkamą putpelę. Ji turi būti mėsinga, nes kitaip ji bus sausa.
Man patinka jas patiekti apskrudintas.
Tai padaro skonį ryškesnį ir stipresnį.
Kartu su ja puikiai tinka
triufeliai, ravioliai bei miško grybai.
Žinoma, juos galima gaminti kiaulės skrandyje,
kartu su madeira ir konjaku.
Suprantat, skrandis apsaugo putpelės mėsą nuo išsausėjimo.
Patiekti galima su švelniu čiobrelių, svogūnų laiškų,
smulkintų svogūnų, triufelių padažu.
Triufeliai tinka vos ne prie visų iš putpelės gaminamų patiekalų,
nes jie išryškina subtilų skonį.
Kaip jūs jaučiatės?
Gerai. Tęskite.
Jie labai išryškina putpelių mėsos skonį.
Bet triufeliai ne kiekvienam pagal kišenę
ir tuomet šis patiekalas - ne jums.
- Užkandžiui, aš pasiūlyčiau... - Keite, ar tu ne prieš,
- jei aš trumpam pakeisiu temą? - Ne.
Kodėl tu ateini pas mane kiekvieną savaitę?
Mano bosė pasakė, kad ji atleis mane, jei aš nelankysiu terapijos.
Ir kaip manai, kodėl ji mano, kad tau reikia tos terapijos?
Kodėl?
Žinot ką?
Neturiu žalio supratimo.
Reikia dviejų meniu. Du sušiai.
Lėja, 9 stalas užsisakė putpelę ir balandieną.
Aš vis dar laukiu jautienos nugarinių. Kur jos? Atnešk!
Vyniotinis, karpačio.
Atleiskit, turėtumėt žinot, kad Helas Ryvsas sakė, jog ėriena
- skani kaip niekada. - Tikrai? Iš kur jam tai žinot?
Keite, atėjo Petersonai. Jie nori pasakyti tau, kokia tu nuostabi.
- Nuostabiai virėjai - vieta virtuvėje. - Bent jau pasisveikink.
Jie juk vieni iš mano geriausių klientų.
Tuojau. Tiesiog nevirk jų per ilgai, nes tada
- jie tampa per kieti. - Ne, sausi. Sausi, Lėja.
Putpelės išsausėja.
Keite, aš norėsiu peržvelgti kitos savaitės meniu.
Vėliau, gerai?
Jūs stebukladarė, Keite.
Mano vyras nuolat jus giria.
Tiesą pasakius, sunku nepavydėti.
Aš gerbiu kiekvieną, kas gali nustebinti mano gomurį.
Gaminti jums visada malonu.
- Pasimatysime kitą savaitę, ar ne? - Žinoma.
- Labanakt. - Labanakt.
Malonu susitikti.
Aš sakau, kad tai pagaminta neteisingai.
- Dėl ko čia kilo tas sąmyšis? - Keite, aš susitvarkysiu.
- Tai jūs virėja, ar ne? - Taip.
- Norėčiau kai ką parodyti. - Nedarykit to.
Mano žmonos fojegrasas nepakankamai ilgai gamintas.
- Atleiskit? - Atnešiu jums
- naują užkandžių porciją, jums leidus. - Viskas pagaminta gerai.
Nėra ko gėdytis, mieloji. Net ir patys geriausi kartais suklumpa.
Su juo viskas gerai. Jis pagamintas comme il faut.
- Ir ką tai reiškia? - "Comme il faut"? Kaip ir turi būti.
Kepti 140 laipsnių orkaitėje ir virti 80 laipsnių vandenyje, iš viso 25 minutės,
nei per ilgai, nei per trumpai, su puikiu rausvumo atspalviu, meiluti.
Užteks jau. Eisim geriau kur nors kitur.
Eime.
Galiu pasiūlyti Vinio hotdogų užkandinę. Jis gamina pagal užsakymus.
Kiek kartų tau sakiau?
Tu negali pyktis su klientais kiekvieną kartą, kai jiems nepatinka tavo maistas.
- Baik. Tas vyrukas niekšas. - Ir mums mokantis klientas.
Jei jis sako, kad fojegrasas blogai pagamintas, tai taip ir yra.
- Fojegrasas - žiaurus elgesys su gyvūnais. - Tai jau ne tavo reikalas.
Prisiekiu Dievu, jei tu nebūtum viena iš geresnių virėjų mieste, aš tave atleisčiau.
Viena iš geresnių virėjų? Ką tai turėtų reikšti?
Turbūt taip ji sako tik tam, kad mane paerzinti.
Tik, kad paerzinti.
- Ar ne? - Kaip pasakysit, virėja.
Nėra naujų žinučių.
- Kaip tu? - Gerai, Frenkai.
Gavau puikių omarų iš Maino.
Šie per maži. Pažiūrėk į šiuos.
Taip. Atvežk juos iki 2:30, gerai?
Nusiųsk juos į La Fontaine.
Keite! Kas tavo geriausias draugas?
- Ar gavai juos? - Gavau ką?
Cigarinis ešerius.
- Bobai! - Specialiai tau.
- Jie nuostabūs. - Nuostabūs cigariniai ešeriai, ką tik sugauti.
- Nuostabu. - Pabučiuok mane.
- Bobai. - Nagi, duokš bučkį.
- Ei! O kodėl aš negavau bučkio? - Kodėl tu negavai bučkio?
Tu juk neturi tinkamų produktų.
- O kas tai? - Tai juk ne cigariniai ešeriai.
- Klausau? - Sveika, čia aš.
Aš tik tikrinuosi. Turėtume ten atvažiuot apie 9.
Puiku, aš pasistengsiu grįžti laiku.
Gerai, puiku. Ką tu veiki? Skaitai receptą, ar ne?
Kristina, nejuokauk gi. Aš turiu ir kitų interesų.
Žinoma, kad turi. Pasakyk bent vieną.
- Kaip Zoja? - Žavi.
Ji taip pasikeitė nuo to laiko, kai tu ją matei.
- Ar ne, mieloji? - Nežinau.
- Tai ko jūs norėsit pietums? - Nesijaudink dėl mūsų.
- Mes nusipirksime picą arba dar ką nors. - Nemanau.
- Tai ką Zoja mėgsta dabar? - Ji valgo viską.
- Ji kaip koks siurblys. - Mama.
Paskambinsiu, kai būsim netoli. Pasakyk tetai Keitei iki.
- Viso, teta Keite. - Iki, teta Keite.
- Labas, Keite. Ar tu ką tik atėjai? - Ne, aš kai ką pamiršau.
- Kaip laikaisi? - Gerai.
Ar šiąnakt dirbsi? Nes aš žinau puikų tailandietiško maisto restoraną.
Dirbsiu. Bet tik kelias valandas.
Mano sesuo atvyksta su mano dukterėčia.
Aš taip lengvai nepasiduosiu. Vieną dieną
aš įkalbinsiu tave pavakarieniauti su manimi.
Paklausyk, Šonai, turėtum žinoti, kad aš neinu.
- Kur? Pavakarieniauti? - Į pasimatymus vakarienei.
- O gal papusryčiaukim? - Tu gyveni šalia manęs.
Aš dažniausiai neinu į pasimatymus su šalia gyvenančiais žmonėmis. Tai taisyklė.
Atrodo, kad tu turi daugybę taisyklių.
Tu minėjai apie kažko pamiršimą.
- O, dėkoju. Tikrai. - Nėra už ką.
O kas tokio turėti taisykles?
Net tiek, kiek jų griežtai laikausi, bet
man tiesiog patinka, kai viskas būna padaryta kaip reikiant.
Štai kodėl dažniausiai aš viską darau pati.
Ar bent įsivaizduoji kaip sunku prižiūrėti iškart 40 gaminamų patiekalų?
Tikiuosi, kad tau patiks moliuskai.
Maniau, kad mes susitarėm, kad tu man daugiau nebegaminsi.
Gaminau ne tau, aš tiesiog įgyvendinau naujas savo idėjas.
Kam dar galėčiau tai patiekti?
Šią savaitę išbandysim kai ką naujo.
Aš paklausiu klausimo, o tu į jį atsakysi.
Kada paskutinį kartą tu turėjai kokių nors santykių?
Ar tai ne per daug asmeniška?
Na, tai juk terapija.
Tai kada?
Nežinau. Prieš tris, gal 4 metus.
- Kas juos nutraukė? - Aš.
- Jis tapo per daug reikalaujantis. - Kaip tai?
Jei jums taip knieti žinot, po dviejų metų jis norėjo gyventi kartu su manimi.
Ar ragavai šafrano padažą?
O kas blogo gyventi kartu?
Ji prašė parduoti mano namą.
O kodėl aš turėjau jį parduoti?
Mes išsikraustytume ir gyventume kartu kitur,
o jei jis mane paliktų, kur tada gyvenčiau aš?
Dieve mano.
- Padažas labai skanus. - Dėkoju.
- Kur omaras 12 staliukui? - Jau ruošiu, virėja.
Aš aktorė ir nesifilmuoju nuoga mažabiudžetiniuose filmuose.
Pasaulis pilnas menkystų. O tas prie 10 staliuko pats blogiausias.
Kiekvieną savaitę po naują vėjavaikį.
Aš pažadu, kad jei jis pašnairuos į mano papus dar kartelį, jis pasigailės dėl to.
Po velniais, Karlai! Žiūrėk kur eini.
- Visi susikaupkit. - Atleisk, virėja.
Iškepkit du omarus. Užlaikykit devintą stalelį.
- Atleiskit dėl to. - Tiesiog pasistenk, kad daugiau taip nebeįvyktų.
Mums baigsis omarai, kai aš išeisiu.
Keite, niekas nesibaigs, mes susitvarkysim. Atsigerk.
Tu jau mama.
Dirbsiu, kol galėsiu.
- Ačiū. - Ačiū.
Kas nors atsiliepkit.
- Virtuvė klauso. - Jei tai mano sesuo, pasakyk, kad
anksčiau 9 negalėsiu atvykti.
- Tai tau. - Įsimink ir vėliau pasakysi.
Keite,
tau geriau atsiliepti.
- Klausau. - Tie jau baigti.
Kalbėkit.
Ponia Armstrong? Aš daktaras Bartonas. Mes kalbėjomės telefonu.
Zojai viskas bus gerai.
Ar jai jau kas sakė?
Mes pamanėm, kad geriausia būtų tai išgirsti iš giminės.
Ar žinote kaip susisiekti su Zojos tėvu?
Jo niekada...
Aš net nežinau jo vardo.
Daktare Bartonai, ateikite į priimamąjį. Laukiama daktaro Bartono...
Užjaučiu.
Aš turiu eiti, bet dar trumpam grįšiu, gerai?
Labas, Zoja.
Kur mama?
Ar ji mirusi?
Ji mirė, ar ne?
Taip.
Turite vieną naują žinutę.
- Labas, čia aš. - Ir aš!
Mes norėjom pasakyti, kad atvažiuosim vėlai.
Baisūs kamščiai. Bet mes galiausiai vistiek atvažiuosim. Iki.
Žinutės pabaiga.
Tai nuostabus 2002-ųjų Dolcetto.
Iš kur jis galėtų būti?
- Tikriausiai iš Piedmonto. - Pietų Australijos. Adelaidės Kalvų.
Jei Keitė greitai neras kito, pagimdysiu vaikelį už viryklės.
Manau, kad tai būtų higienos normų pažeidimas.
Bernadita. Pažiūrėk į vyno spalvą. Ji labai sodri.
Ir jį jau galima gerti...
Nusakykite vyną trimis žodžiais. Tik trimis.
Ar žinojai, kad ji ateis?
Keite, ką tu čia veiki?
Ką turit omeny?
Maniau, kad tu pasiimsi keletą dienų atostogų.
- Man to nereikia. - Tikrai?
Taip.
Duokit vieną antį, du jautienos pusžalius kepsnius ir ėrienos šoninę.
Aš vis dar laukiu jautienos nugarinės.
Paimk.
9 stalas užsakė putpelieną ir balandieną. Gerai, bičiuliai, paskubam.
Nagi, greičiau. Vyniotinis ir karpačio.
Karlai, reikia daugiau keptuvių, greičiau.
- Omaras verda jau penkias minutes. - Sutvarkykit 13 staliuką.
Pusžalis kepsnys tuoj bus paruoštas.
Dvi antienos krūtinėlės, dvi ėrienos šoninės. Žmonės, greičiau.
Kodėl ant stalo nėra maisto? Greičiau, mes juk turim užsakymų!
Kur suflė 14 staliukui?
Brangi, Keite, vaikelis žavus.
Suteikiau jai Zojos vardą, kuris reiškia "gyvenimas".
Kai ji pasirodė, aš pradedu suprasti, koks tai svarbus dalykas,
už kurį aš pati esu atsakinga.
Todėl jei kas man nutiktų,
norėčiau, kad tu prižiūrėtum ją.
Tu mylėtum mano vaikelį taip kaip ir aš.
Paklausyk manęs, tai turėtų būt trijų dienų melancholija.
Myliu tave, Keite. Kristina.
Keite,
noriu, kad paimtum savaitę atostogų.
Tai ne pasiūlymas, o įsakymas.
Kaip sekasi, Dokai?
Leisk man prisistatyti. Aš esu Vailas E. Kojotas, genijus.
Labas, Zoja.
Atleisk, Makai, namų šeimininkė ne namuose ir, beje,
praeitą savaitę mes tau išsiuntėm čekį.
Aš pagaminau kai ką skanaus.
Aš ne alkana.
Gerai.
Tave išrašys penktadienį. Žinojai?
Taip.
Zoja, mes turim aptarti tai, kas bus toliau.
Ar galėsiu grįžti namo?
Bijau, kad ne.
Bet kodėl?
Ten tu būtum viena.
Tavo mama prašė tavimi pasirūpinti.
Todėl namo važiuosi su manimi, gerai?
Virtuvė tenais dešinėje.
Svetainė.
Tai mano miegamasis ir vonia.
O tai bus tavo miegamasis.
Šiandien saulėta. Šalta, 2 laipsniai aukščiau nulio.
Jos vardas Nelė. Gavau ją, kai man buvo 3 metai. Ji turi šeimą.
Turėtum pamatyti visus mano gyvūnus.
Zoja, pietūs!
Tuojau.
Skanaus.
Viskas gerai?
Kas nutiko? Ar tu ne alkana?
Ar galiu grįžti į savo miegamąjį?
Žinoma.
Zoja, turiu nueiti į restoraną kelioms minutėms.
Ar pabūsi kurį laiką viena?
- Taip. - O jei prireiks manęs,
paspausk vienetą - tai mano mobilusis, arba dvejetą - restoranas.
Tai tik už kelių kvartalų, todėl jei manęs prireiks, aš greit sugrįšiu.
- Gerai? - Gerai.
Ilgai neužtruksiu.
Labas, Keite.
Jis sako: "Žiūrėk! Pažiūrėk į žvaigždes!
Pažvelk į žvaigždes, kurios meiliai mirksi."
Labas, virėja.
O, Dieve, tai juk jūs.
Prašau tavęs, ar pasakysite man savo šafrano padažo paslaptį?
Nesupratau?
Paklausykit to, bičiuliai. Paklausykit štai čia.
Paklausykit.
Jis sako: "Geskit žvaigždės, geskit visos žvaigždės."
Jūs mano styginiai.
Ji sako: "Ryte aš pabusiu."
"Tai mūsų meilė."
O dabar - visi kartu: "Pasiimkim savo meilę."
Gerai, gerai. Grįžtam prie darbo!
Kuo tu save laikai?
Nikolu Palmeriu.
Ir leisk pridurti, kad pasaulis būtų pilkas ir liūdnas,
jei tu negamintum savo putpelienos su triufelių padažu.
Mums reikia pasikalbėt.
- Tu bent jau galėjai man pranešti. - Atleisk. Negalėjau laukti.
Nikas tapo prieinamu. Aš turėjau reaguoti kuo greičiau.
Mažiausia, ko man reikia, tai kažkokio lunatiko savo virtuvėje.
Jis ne lunatikas, o hiperaktyvus. Juk mes galėtume šią savybę panaudoti čia.
Hiperaktyvus? Gal juokauji? Jis save laiko Pavaročiu.
Labas vakaras. Ar jūs užsisakę staliuką?
- Taip, Metju. - Metju. Gerai.
Ar galiu paimti jūsų paltus?
Nuvesiu jus prie jūsų staliuko. Atleiskit.
Prie jūsų greitai prieis padavėjas.
Kai aš įsidarbinau čia, reikalavau tik vieno -
kad galėčiau rinktis su kuo dirbsiu.
- Užtektų ir Lėjos. - Lėja dabar vos pastovi ant kojų.
Jei aš ją pastumčiau, ji nukristų.
Jis juk puikiai gamina! Duok jam galimybę.
- Nikas nuostabus. - Aš apie jį nieko nežinau.
- Aš neturiu... - Pasitikėk manimi.
- Jis virėjo padėjėjas Trevize. - Itališkas maistas?
Tu įdarbini virėjo padėjėją iš itališko restorano, o aš turiu lankyti terapiją?
Mums pasisekė, kad gavom jį. Peninsulas pasiūlė jam pagrindinio virėjo darbą.
Ir kodėl jis nesutiko?
Nes jis sakė, kad nori dirbti su tavimi.
Zoja.
Įdomu tai, kad važiuojant taksi Manhetene,
nežinia dėl ko, tu nebijai, nesvarbu kokiu greičiu važiuoji.
Jis važiuoja greitai ir nerūpestingai. Jis profesionalas.
Jis turi taksisto licenziją. Kaip tik ją matau.
Nežinau ko reikia, kad gauti tą taksisto licenziją.
Turbūt tik geros šnekos.
Tai svarbiausias dalykas.
Tuščiagalvių į taksi nepriima.
Keite, kelkis.
Keite.
Pamokos prasideda 9 ryto.
Jau 8:20 .
O, ne.
O, vargeli. Gerai, aprenkim tave, eime. O, tu jau apsirengusi.
Gerai, minutėlę.
Ar reikia kokių priemonių - rašiklių arba popieriaus?
Dažniausiai jie visa tai duoda.
Vakar pagaminau tau priešpiečius. Tikiuosi, kad tau patiks antis.
Gerai, eime! Eime.
- Negaliu rasti savo šaliko. - Nesijaudink dėl to.
Negaliu leisti, kad pavėluotum per savo pirmą dieną mokykloje, todėl eime.
- Man reikia savo šaliko. - Zoja, pasiimk vieną iš manųjų.
Taviškį surasim vėliau, gerai?
Gerai, suraskim tavąjį šaliką.
Štai kur jis.
Ar šitas?
- Štai šitas. - Puiku.
Tai nebuvo sunku.
Eime.
Gerai.
Tavo priešpiečiai.
Atidaryk duris.
Ar gali atidaryti duris?
Aš neturėčiau atidarinėti durų nepažįstamiems.
Tiesa. Tai protinga.
- Sveikas, Šonai. - Gal duotum kavos?
- Man ką tik pasibaigė. - Žinoma. Mes truputėlį vėluojame, bet...
Sekundėlę.
Labas rytas. Aš Šonas. Gyvenu aukštu žemiau.
Tu turbūt esi Keitės dukterėčia.
Zoja, tiesa?
Mano vaikai beveik tokio pat amžiaus.
Šį savaitgalį jie liks su manimi. O ar tu pasiliksi čia?
Imk.
- Dėkui. - Nėra už ką.
- Puiki kava. - Taip.
Puiku, eime.
Greičiau.
Ačiū už vakarykščius tailandietiškus makaronus.
- Nėra už ką. - Tai buvo labai skanu.
- Turbūt mums čia, ar ne? - Nežinau.
Gerai. Eime.
Viskas bus gerai.
Ponia Armstrong? Aš esu direktorė Elena Parker.
- Keitė. - O tu tikriausiai būsi Zoja.
- Malonu susitikti. - Sveiki.
Palydėsiu tave iki klasės ir supažindinsiu su tavo mokytoja.
Turėtų būti kas nors, kuris būtų tinkamesnis visam tam.
Aš neįsivaizduoju, ką daryti su vaiku, ypač su tokiu, kuris neteko mamos.
Kaip jie mąsto?
Zoja nevalgo visko, ką tik aš pagaminu.
- Ką aš turėčiau daryti, priversti ją? - Turbūt ji ilgisi savo mamos gaminto maisto.
Mano sesuo niekada negamino.
- Ji to nekentė. - Štai tame ir esmė.
Gal Zojai reikia kažko labiau pažįstamo ir mažiau sudėtingo.
Ką tu valgei, kai buvai vaikas?
- Tai ne tas pats. - Kaip tai?
Mano mama gamino nuostabiai.
Žinoma, aš buvau vienintelė, kuri tai vertinau.
Ar kai tavo motina pasitraukė, ar tavo tėvas rūpinosi maisto gaminimu?
Ne. Jis išvis niekuo nesirūpino.
Mums pasisekdavo, jei jį pamatydavome per vakarienę.
- Tai kas jus prižiūrėjo? - Gal nesigilinkim į tai dabar?
Gerai.
O kaip žuvies piršteliai? Vaikai dievina juos.
Žuvies piršteliai?
Jie užšaldyti ir juos reikia paskrudinti...
Aš žinau, kas tai yra.
Aš tiesiog negaliu patikėti, kad moku už tokius pasiūlymus.
Žuvies piršteliai.
- Ar išmokai ką nors įdomaus? - Ne.
- O ko nors neįdomaus? - Ne.
- Ir kaip tavo mokytoja? - Nekokia.
Tai įdomu.
Žuvies piršteliai.
Aš apie tave tiek mažai žinau.
Mes juk šeima, o aš net nežinau, kokia tavo mėgstamiausia spalva.
- Raudona. - Raudona? Matai? Aš to nežinojau.
Mėgstu raudoną. Tai puiki spalva.
- Koks tavo mėgstamiausias skaičius? - Žinai, tau nebūtina tai daryti.
Daryti ko?
Taip stengtis.
Ateinu!
Sveiki, aš Šarlotė.
- Iš agentūros? - Tikėjotės kitos Šarlotės?
Ne.
Tai ar galiu užeiti ar kaip?
O, žinoma. Užeikit.
Atleiskit sekundėlei.
Aš juk sakiau, kad man nereikia auklės. Aš jau nebe kūdikis.
O ką turėčiau daryti? Aš juk negaliu tavęs palikti čia vienos.
O kodėl gi ne? Aš susitvarkysiu.
Zoja, tu užbarikadavai duris, atsimeni?
Aš imu mokestį nuo tada, kai įeinu.
Taip.
Matau, kad atsinešei kažką paskaityti Zojai.
Tai mano disertacijai.
Greitai mutuojantys mirtini virusai. Kaip ebola ir panašiai.
Sėkmės darbe.
Blykerio 22, kuo galiu padėti?
Staliuką penkiems? Taip, galiu pasiūlyti 9 staliuką.
- Žinau. - Taip.
Kaip šiąvakar paruoši jūrinį ešerį?
Pasakyk jiems, kad jie bus patiekti labai svarbiems žmonėms.
- Nepatinka muzika? - Man ji trukdo.
Nikai, tu teisus. Pavarotis mylisi daug geriau.
Malonu girdėti. Bočelis irgi neblogas, bet jis tinkamas tik vienos nakties nuotykiui.
Greičiau. Maistą. Dabar pat.
Ačiū. Ačiū.
Man dabar reikia daug valgyti.
Bernadita. Bernadita.
Užteks.
Deividas, Ričardas. Manau, kad bus visi vyrai.
Manau, susitvarkysiu.
Sėkmės.
Džonai.
- Virėja. - Ne, ačiū.
Nuostabu, virėjau.
Tik visi kartu galime spręsti apie patiekalo kokybę. Kai esi alkanas - viskas skaniau
- nei yra iš tikrųjų. - Aš niekada nevalgau vidurdienį.
Mano senelė pakuždėjo šį receptą man į ausį būdama viena koja karste.
Tai labai senas receptas, o šiandien pagaminau tai specialiai tau.
- Patenkintas? - Labai.
Maniau, kad tavo senelė gyveno Majamyje.
Na, žinai...
Mes visi manėm, kad ji to nepadarys. Bet įvyko stebuklas.
Tai buvo stebuklas.
Tu pasirūpink tais patiekalais, o aš pasirūpinsiu šiais.
- Tuomet mes nestosim vienas kitam skersai kelio. - Palauk, juk tavo pusė didesnė nei mano.
Tiesa, tiesa, tiesa.
Pas mane sudėtingesni patiekalai.
Jautiena, žuvis, triušiena.
Prie darbo, draugužiai! Greičiau.
Penkioliktam du vyniotinius, vieną balandieną, du ėrienos kepsnius.
Septintam karpačio.
- Ar įdėjai prieskonių? - Taip, virėja.
Puiku.
- Gerai, kur mano ėriena? - Kaip tik pjaustau.
Sekundėlę. Sekundėlę.
- Atleisk. - Man reikia to.
Tuoj atgausi.
- Ar galiu kai ko paklausti? - Ar turiu kitą išeitį?
Kur išmokai taip gerai gaminti?
Iš savo mamos.
Rimtai? O aš jau maniau, kad tu pasakysi, kad mokeisi
Laperdžė pas Alaną Pasardą ar kur kitur.
Mokiausi. Bet mano mama buvo geresnė, be to, ji nemėtė į mane lėkščių.
O, Dieve. Man reikia daugiau vietos.
- Kodėl tu ant manęs taip pyksti? - Aš nepykstu ant tavęs.
Tu labai įpykusi.
Paklausyk, tai mano virtuvė. Aš dirbau labai sunkiai, kad gauti šį darbą,
todėl aš neleisiu tau jo atimti iš manęs.
O kodėl nusprendei, kad aš to noriu?
O ko tu dar turėtum norėti?
Tu mane laikai šunim, Lari.
Aš ne šuo. Aš žmogus. Po velnių, aš žmogus...
Atleisk, aš repetuoju.
Išeik trumpam.
Klausyk, man nereikia šio darbo. Aš galiu dirbti kur tik noriu.
Aš norėjau dirbti čia, nes man garbė gaminti su tavimi,
bet gal dirbsiu kitur, kur mane priims svetingai.
Todėl jei nori, kad aš išeičiau, tik pasakyk.
Nenorit pasakyti man kas čia vyksta?
Taigi?
Minutėlę, kur susiruošei?
Atleisk, turėsi susirasti ką nors kitą.
- Keite, ką tu padarei? - Nieko aš nepadariau.
Nikai, prašau. Mums reikia tavęs.
Turėsiu tai išgirsti iš jos.
Tai mano restoranas.
Restoranas gal ir tavo, bet virtuvė yra jos.
Be jos
visas restoranas tebūtų krūva metalo ir nešvarių indų, todėl
spręsti jai.
Keite.
Atrodo, kad tu nepalieki man kitos išeities.
- Ar nori, kad aš pasilikčiau? - Ar ką tik to nepasakiau?
Negirdėjau.
Noriu, kad liktum.
Su mielu noriu. Maniau, kad jau nebepaprašysi.
Tu degi.
Žinau, kad jūs išsigandę, bet nebijokit, nes aš esu šalia.
Bet jei labai išsigąsite, pažadinkit mane ir aš palaikysiu jus už rankos.
Ypač tu Lui, nes tu pats jauniausias.
Zoja?
Labas.
Kada išėjo Šarlotė?
Nežinau. Turbūt neseniai.
Čia atrodo taip jauku.
Kai ką sugalvojau.
Gal rytojaus naktį norėtum eiti su manimi į restoraną?
Labanakt.
Nė žodžio.
Aš išbandžiau viską. Kad ir ką pagaminčiau, ji vistiek nevalgo.
Gal pabandyk duoti įprasto vaikams maisto?
Ar kalbėjaisi su mano terapeutu?
Gerai, du fojegrasus, viena totorišką kepsnį, dvi biske sriubas ir ožkos sūrio.
Pauostyk.
Tai bazilikas.
Keite. Keite, tavo gerbėjai nekantrauja tave pamatyti.
Lėja, užbaigsi antį penktam staliukui? Aš padarysiu pertrauką.
Taip, žinoma.
Reikia vieno vyniotinio, dviejų biske sriubų ir norvegiškų omarų.
Kaip skanu.
12 staliukas pradeda nerimauti. Ar jau greitai bus paruošta?
Palaikyk.
Paruoškit vieną antį, vieną jūros ešerį ir suflė.
Tuojau, virėja.
5 staliuko užsakymas greit bus baigtas, virėja.
Palik ir man.
Žinai, senovės Romoje
vaikinai kramtė baziliką, prieš einant į išleistuves, kad atsikratyti blogo burnos kvapo.
Tai tiesa.
Dėkoju.
- Senovės Romoje nebuvo išleistuvių. - Nebūdavo? Tikrai?
Maniau, kad būdavo.
- Susitiksime rytoj. -Ačiū, Lėja.
- Labanakt. - Labanakt.
Kur eini?
- Sveikas, Bobai. - Sveika, Keite. Kaip laikaisi?
- Gerai. Ką turi? - Turiu šviežių tunų.
Ką tik atvežė. Taip pat turiu mažų moliuskų.
Kas už tavęs?
- Sardinės. - Gerai, paimsiu keletą.
Neįtikėtinai šviežios. Tik pažiūrėk.
Labas rytas, lauke minus 4 laipsniai šalčio, saulėta. Dabar 9:00 ryto,
trečiadienis, Vasario 28.
Zoja.
Zoja. Zoja. Zoja.
Kelkis.
Pavėluosi į mokyklą. Štai tavo batai. Eime, greičiau.
Pasakyk, kad tai mano kaltė, gerai?
Šiandien jums labai pasisekė.
Jie iš daugelio vietų. Modenos, Montferato, Bolonijos.
Pauostyk. Tai didelis triufelis iš Parmos.
Neblogai.
- O ką turi iš baltųjų? - Tai mano geriausi.
Šiuo metų laiku juos labai sunku surasti.
- Iš kur juos gavai? - Aš niekada neatskleidžiu savo vietų.
- Tai kiek nori už baltuosius? - 2200 už svarą.
- O, Dieve. - Jie iš Albos.
Ne, ne, ne. Man ką tik nubėgo vandenys.
- Ką? Ar juokauji? - Ne, aš visai nejuokauju.
- O, Dieve. Ar viskas gerai? - Nežinau.
- Ar galit paskambinti 911? - Ne, ne, ne. Jokios policijos.
Ne policiją, o greitąją pagalbą. Ji tuoj gimdys.
O, Dieve. Gerai, tik nesijaudink.
Čia tuoj pagimdys moteris, Blykerio ir Čarlzo kampas.
Blykerio gatvė 22. Jai ką tik nubėgo vandenys.
- 22 namas Blykerio ir Čarlzo gatvių kampe. - Bernadita!
Gerai, ačiū.
Kvėpuok, taip.
Kvėpuok.
O, ne!
Kairėje. Matote laiptus? Čia. Sustokit! Stokit! Ir palaukit.
O, Zoja.
- Atleisk man. - Tu mane pamiršai.
- Viskas yra ne taip, kaip tu galvoji. - Tu mane pamiršai.
Lėja gimdė, todėl turėjau ją nuvežti į ligoninę.
Bet tu vistiek mane pamiršai.
Gerai, aš pripažįstu, kad pamiršau tave.
Ir atleisk man.
Eime, Zoja. Eime namo.
Zoja, eime, čia juk šalta.
Zoja. Greičiau!
Zoja, atleisk man. Aš viską sumoviau.
Žinau, kad viską darau ne taip.
Bet aš stengiuosi, supranti?
Pagalvok, kas galėtų mus sutaikstyti?
Turi omeny kokį nors norą?
Taip.
Taip, tu ko nors panorėsi, o aš pabandysiu tai įgyvendinti.
O už tai, tu man atleisi.
- Ar galiu pagalvoti ir pasakyti vėliau? - Žinoma.
Keite,
tu ne viską darei blogai.
Labai brangu.
Visi šioje virtuvėje žino, kad morkos - visai kas kita.
Prašau. Kiek dar liko?
- Keite? - Ką?
- Rytoj tu nedirbsi, ar ne? - Ne.
O Nikas taip pat rytoj nedribs, ar ne?
Sekmadienį mes nedirbam.
Kodėl?
Kodėl būtent toks?
Tai mano noras.
Tai buvo Zojos mintis, o ne mano.
- O aš ir nenustebau. - Ji sako, kad mėgsta italų virtuvę.
- Tavo ar mano virtuvėje? - Ar ne lengviau būtų tai padaryti čia?
- Puiku, pasinaudosime manąja. - Bet mano virtuvė pilnai įrengta.
Puiku. Iki . Aš nupirksiu produktus.
- Ar nesušalsi? - Jis vėluoja.
Vyrai.
Tuoj prieisiu.
- Alio? - Padėk.
Ateinu!
- Sveika. - Reikia padėti?
Ne, ačiū.
Čionai. Aš paimsiu tai.
Laba diena, virėja.
Nupirkau produktų. Kur virtuvė?
Štai ten. Taip, gerai.
Gerai, virėjo padėjėja, užsidėk prijuostę.
- Ar turi ketaus keptuvę? - Žinoma, kad turiu.
Gerai.
Ne, ne, ne. Nieko neliesk.
Šiąnakt gaminsime tik aš ir Zoja, tik Zoja ir aš. Zoja.
- Aš galėčiau padėti. - Tai juk mano noras.
Šiąnakt gaminsim picą.
- Padėklus picoms, virėjo padėjėja. - Tuojau.
Reikės miltų, kiaušinių, tada mes paminkysim tešlą, gerai?
Minkyk štai taip. Gerai.
Dėliok pirštus štai taip. Taip, štai taip.
Tu sukuri nuosavą asmenybę ir perki jiems gyvūnus, bet turi pripirkti pakankamai.
Gražūs ir apvali.
Kai būsi pasiruošus, mestelk štai taip.
Tai buvo pirmas dalykas, kurio mane išmokė. Abiem rankomis. Turi žinoti, kaip tai daryti.
Jis truputėlį suplonėja.
Ar ne? Taip, gerai, o dabar mestelk štai taip.
Tuomet turi dainuoti itališkai ir mėtyti štai taip.
Tuomet meti tai štai taip.
Atsimink, ką aš sakiau. Tau pavyks.
Keite! Mes baigėm.
Nusiauk batus.
Gerai.
Užsimerk ir einam su manimi.
- Kas ten? - Pamatysi.
Nežvilgčiok.
Beveik atėjom.
Gali atsimerkti.
Staigmena.
Spėju, kad valgysime ne ant stalo.
Mes jo neturime. Mes esame safaryje.
Matau.
- Užmiršai lėkštes. - Ne, ne. Sėskis. Nereikia lėkščių.
- Jokių lėkščių? - Jokių.
Nešvarios lėkštės pritraukia dideles kates.
O mes juk nenorime jų pritraukti.
Ir kas gi pagamino picą?
- Aš! Aš. Aš, aš, aš. - Tikrai?
Ir kieno gi tai idėja? Žinoma, kad tavo.
Nagi, parodyk savo iltis.
Tau vos ne vos pavyko.
Niekas nepajudėjo.
Užtat pataikė man akį. Bet tai niekis.
Vampyras? Karalius vėžlys?
Karalius, Liūtas Karalius!
Taip! Taip!
Turėčiau paguldyti ją į lovą.
Leisk man.
Ačiū.
Taigi kur lankei virėjų mokyklą?
Kai buvau dar vaikas, aš atsisėdau ant močiutės kelių...
O, taip, Majamyje, tiesa.
Iš tikrųjų tai buvo Pitsburgas. Mano tėvas dirbo plieno liejykloje.
Bet ar tu lankei virėjų mokyklą?
Ar juokauji? Tai buvo mergaičių darbas.
Po vidurinės mokyklos, aš keliavau po Italiją.
Visa mano karjera prasidėjo nuo Sofijos.
- Kas ta Sofija? - Ji mano pirmoji meilė.
Vyresnė. Devyniolikos metų.
Jos tėvas turėjo nedidelę užeigą Toskanoje.
Jis buvo puikus virėjas ir išmokė visko, ką pats mokėjo.
Sofija pasakė, kad mes tebuvo tik draugai, todėl jis man davė darbą virtuvėje.
Aš įsimylėjau tą darbą.
Itališką maistą.
Viską, kas tik itališka.
O kas nutiko Sofijai?
Jos tėvas sužinojo, kad mes daugiau nei draugai ir atleido mane.
- Tai blogai. - Bet tai atvėrė man naujų galimybių.
Kitus porą metų praleidau dirbdamas geriausiuose Milano restoranuose.
Tai kodėl tu vis dar neturi savo nuosavo restorano?
Aš nežinau.
Turbūt dar neatėjo tinkamas metas.
Ką darytum, jei tavo svajonė išsipildytų?
Ji jau išsipildė.
Pagaminau šįryt.
- Aš nemėgstu desertų. - Tu dar neragavai mano tiramisu.
Na, tuomet gal ir pamėgsiu juos.
Žinai, itališkai žodis "tiramisu" reiškia "Dievų maistas".
Ne, tu išsigalvoji.
Bet turėtų reikšti.
Ant tavo skruosto... Truputėlis kremo, štai čia.
Turėčiau jau eiti.
Tu guli ant mano šaliko.
O, taip. Tiesa.
Atleisk.
Labanakt.
Jis toks nenuspėjamas.
- Kuria prasme? - Visomis prasmėmis.
Jis viską daro netinkamai ir netinkamu momentu. Jis...
Keite. Gyvenimas nenuspėjamas.
Tik ne mano virtuvėje.
Tikiuosi, kad tu sugebėsi sukliudyti blogiausiam.
Blogiausiam?
Kad jis tave toleruos neribotą laiką.
Kas tai? Naujas terapijos būdas? Kliento įžeidimas?
Tai naudoja tik patys geriausi terapeutai.
Susitiksim po mokyklos, gerai? Geros dienos.
Labas, Keite.
- Mes laiku. - Ar turite minutėlę pokalbiui?
Žinoma.
Aš kalbėjausi su Zojos mokytoja.
Zoja miega per pamokas.
Ar galite tai paaiškinti?
- Ne. - Ji sako, kad dirba naktimis.
Klasiokams pasakoja, kad dirba padėjėja virtuvėje,
jūsų restorane, kad užsidirbti pastogei ir maistui.
- Suprantu. - Jei aš iš tikrųjų būčiau pamaniusi,
kad Zoja dirba restorane per naktį,
aš kreipčiausi į Vaikų Apsaugos Tarnybą.
- To nebūtina daryti. - Aš tai suprantu.
Visiems geriau, kai vaikas prižiūrimas žmogaus iš jo giminės.
Man nepatiktų, jei Zoja patektų į globos namus po to, ką ji patyrė.
Bet tikiuosi, kad jūs imsitės tinkamų veiksmų
ir mums nereikės imtis drastiškų veiksmų.
Aš stebėsiu Zoją kurį laiką, o tada vėl pasikalbėsime.
O tuomet pono Denielso mobilusis suskamba,
jis atsiliepia ir vaikšto po klasę kalbėdamas. Tai buvo taip juokinga.
Zoja, mes turim apie kai ką pasikalbėti.
Tau daugiau negalima vykti kartu su manimi į darbą.
Bet kodėl?
Nes bijau, kad jie gali atimti tave iš manęs.
- Bet man patinka eiti į restoraną. - Aš žinau.
Žinau, kad patinka, bet tiesiog mažai mergaitei nepridera naktinėti.
- Tu nenori manęs ten matyt. - Ne, tai netiesa.
Ne, tau tiesiog reikia gerai išsimiegoti.
Ar girdi?
Juk nenori, kad tave pasiimtų?
Koks skirtumas? Tu vistiek manęs nenorėjai.
Zoja.
Zoja!
Zoja, baik! Nustok!
Paleisk! Paleisk mane! Aš noriu savo mamos, o ne tavęs!
Zoja?
- Ar galiu užeiti? - Ne.
Zoja, prašau. Atleisk man.
Eik šalin.
- Sveiki, vyručiai. Ar tėvelis namuose? - Taip. Tėveli!
- Labas. - Labas, Šonai.
- Kaip tu? - Gerai. Ar galiu tavęs paprašyti paslaugos?
- Žinoma. - Suprantu, kad atėjau paskutinę minutę,
bet man greit į darbą, o aš susipykau su Zoja.
Nori, kad prižiūrėčiau ją?
- Jei gali, prižiūrėk ją. - Be problemų. Žaiskit viduje, vyručiai.
- Ar turi raktą? - Žinoma, turiu jį štai čia.
- Ačiū, Šonai. - Tai kaip sekasi?
- Man visa tai nauja. - Žinau, kas galėtų padėti.
Paskambink šiuo numeriu. Ana - siųsta Dievo. Puikiai susitvarko su vaikais.
Padėjo man po skyrybų.
Aš įsitikinęs, kad ji galės prižiūrėti Zoją, kada tau tik prireiks.
- Dėkoju. - Nėra už ką.
Jei žaisi už Airijos komandą, reikės stipriau smūgiuoti.
"Ponia Armstrong pradeda nuo gabalėlių triufelių traukžolių salotose,
pridedama lengvai virtų ir puikiai sušvelnintų oto filė gabaliukų.
Visa tai buvo paryškinta nuostabiu šafrano padažu"
Jis negali apsispręsti ar tu virėja ar poetė.
"Po to, kai ji patiekė putpelieną su triufeliais tapo aišku,
kad ji priėmė nuostabų virėjo padėjėją."
Ar ten tikrai taip rašoma?
Tiesiog patikrinau ar tu klausau.
Atrodo, tau reiktų išgerti.
Aš niekada negeriu darbe.
Štai taip?
Patinka tai?
Pasakyk dar ką nors, ko tu niekada nedarai.
Ką turi omeny?
Tu niekada nevalgai deserto. Niekada negeri darbe.
Aš tikėjausi, kad išgirsiu ką nors tokio: Aš niekada nedraugauju su vyrukais, dainuojančiais operas.
Aš niekada nedraugauju su vyrukais, dainuojančiais operas.
Taip.
- Tuojau. - Gerai.
Eilė tau.
Kokios trys prancūziškos virtuvės paslaptys?
Nagi. Juk visi tai žino.
Tikrai? Tai kokios jos, gudruti?
Sviestas, sviestas ir dar kartą sviestas.
O tu linksmas.
Žinai, tu to neprivalėjai daryti.
Šonai. Sveikas.
Nikai, tai Šonas, jis gyvena aukštu žemiau.
Tai Nikas. Mes kartu gaminame.
- Kaip tu? - Tu tikrai negyveni šiame pastate.
- Kaip Zoja? - Atrodo, kad užmigo. Puikus vaikas.
- Geros nakties. - Dėkui Šonai.
Taip, jis toks mielas.
Jis tik prižiūrėjo Zoją.
Jis tiesiog mielas vyrukas. Geresnio kaimyno negali ir būti.
Jis visada toks...
...kaimyniškas...
Ryte išgerk aspirino.
Taip.
Greičiau!
Laikas keltis, meilute.
Šiandien aš nenoriu į mokyklą.
Žinai ką?
Aš irgi nenoriu šiandien į darbą.
Tikrai?
Šiandien būsime tik tu ir aš.
"Visai Blykerio 22 šutvei -
leiskit pristatyti mano mažąją darbuotoją."
- Pažiūrėkim nuotrauką. - Ema Džiliam. Na štai.
- "3 kg ir 300 g" - Ji žavi.
"Ji nekantrauja mus visus pamatyti. Myliu ir bučiuoju. Lėja.
Keitė vėluoja.
Ji paprašė poros dienų. Kažkokios asmeninės problemos.
Vienas, du, trys, keturi, penki, šeši! Taip, Parkas!
- O su viešbučiu - 1500 žalių. - Aš neturiu pakankamai.
Užstatas. Užstatas.
Nagi. Aš dievinu šį žaidimą.
Paduok.
Gerai. Puiku. Ačiū. Taigi, kiek man reikia?
Reikia devynių. Nagi, devyni.
O, Dievulėliau. Na štai.
- Taip! - Ne!
Taip nesąžininga. Ne!
Aš turtinga. Aš turtinga.
Juk žinai, ką tai reiškia, ar ne?
- Ne, o ką tai reiškia? - Karą!
Eikš ir kovok! Nejau bijai mažutės pagalvėlės?
Kaip sekasi su šonkauliukais? Man reikia dviejų jūrinių ešerių.
Vytinta mėsa, ožkos sūris, austrės, totoriškas kepsnys ir kepti šonkauliukai.
- Ar dar ilgai kepsi šonkauliukus, Marijau? - Šonkauliukai tuoj bus iškepti.
Gerai, duokš.
Ta suflė turėjo būti paruošta prieš 5 minutes. Greičiau.
Mes šiandien patenkinom 110 užsakymų. Tai buvo nuostabu.
Tu tikrai gerai parinkai meniu, Nikai.
Tu uždedi savo parašą, jei galima taip sakyti, ant visų patiekalų. Visi tai pastebėjo.
Ar norėtum likti visam laikui?
Manau, kad būtų puiku.
Bet tik su Keite.
- Kas ten? - Ar bent žinai kiek dabar valandų?
- Ką? - Jau labai vėlu.
Šiandien be tavęs virtuvėje buvo visai kitaip.
Manau, kad tu be manęs puikiai susitvarkei.
- Buvo pragaras. - Tai geriau.
Konjakas,
baltas vynas,
salieras,
poras, svogūnas
ir česnakas.
Ar gausiu triufelį?
- Nemanau, kad...Gal geriau... - Negalvok.
Laikas blynams.
Kur mano virėjo padėjėja?
- Blynai? - Norėtum padėti?
Gerai, apversk.
Puiku. Galėtum įsteigti savo nuosavą restoraną ir pavadinti Zojos Restoranas.
Pavadinsiu Niko ir Zojos.
Atleiskit? Aš juk išspaudžiau apelsinų sultis.
Gerai. Tada - Niko, Keitės ir Zojos.
Man patinka ši trijulė.
Tik ne prie Zojos.
Zoja, dabar aš pabučiuosiu tavo tetą.
Tai taip šlykštu.
Tai kaip mes kartu dabar dirbsim?
Darysim tai, ką darom visada.
Tu sakysi man, ką daryti,
o aš už tavo akių darysiu, ką tik norėsiu.
Noriu kai ką parodyti. Greičiau! Eime.
Atleiskit. Ar turit laimo lapų?
- Štai ten. Jei paliesit - pirksit. - Žinau, žinau.
- Kam tau jų reikia? - Pamatysi.
Štai kur jie.
- Vienas tau. - Kvepia skaniai.
Patinka? Ir vienas tau.
Man pažįstamas šis kvapas.
Ar tai tavo šafrano padažas?
Matyt, kad mes nebeturime paslapčių.
Jūs palietėt.
Taip žinau. Aš ir perku.
- Perki tu. - Du doleriai.
Šiandien kaip pirmas patiekalas
bus Hadsono slėnyje nušauta antis
su moliūgų tyre
patiekta ant moliūgų paplotėlių su raudonaisiais apelsinais,
pagardinta su grybų padažu, pagamintu
iš įvairių miško grybų,
surinktų konjako regione Prancūzijoje.
- Ką manot? - O kas tai?
Nikas sugalvojo puikią idėją - siųsti į namus mini desertus dėžutėse.
Tai taip paprasta.
Tikrai paprasta.
Ir, Nikai, man patiko tie vynai, kuriuos tu rekomendavai naujajam meniu.
Turėsi tai aptarti su Keite.
Džonai, papasakok apie patiekalą iš šparagų.
Taip pat, kaip dienos patiekalą,
vietoj užkandžio, pasiūlysim šparagus ir svogūnus
ir truputį ridikėlių.
Penktojo staliuko užsakymas greit bus baigtas, virėjau.
Nikai, pora prie aštunto staliuko nori pasisveikinti.
- Jie buvo užsisakę jūrinį ešerį. - Už visą maistą atsakinga Keitė.
- Jai nepatinka palikti virtuvę. - Įdomu.
- Ką dar apie ją pasakysi? - Žinai ką?
Aš nesigilinsiu į tai. Man nesvarbu, kas ten išeis.
Bet jei tai būsi tu, padaryk paslaugą ir nenusmeik visų, kas tik skųsis.
Nežiūrėk į mane taip.
Tu ir aš - tenais. Dabar pat.
- Taigi, pasakok viską. - Ką?
Manęs nebuvo vos porą dienų ir jau:
"Nikai, vynas. Nikai, klientai. Nikai, dėžutės..."
Ji pasiūlė man tavo darbą.
Ką?
Kodėl man nesakei?
- Negaliu patikėti. - Aš ruošiausi tau pasakyti.
Taip ir maniau, kad negaliu tavimi pasitikėti.
- Vos tave sutikau, aš tai jau žinojau. - Tiesa ta, kad tu niekuo nepasitiki.
- Tu niekada niekuo nepasitikėdavai. - Žinai ką?
Kodėl manai, kad aš leisiu tam nutikti?
Kodėl tu neįsteigi savo restorano, Nikai?
O vietoj to - ateini čia ir bandai atimti mano darbo vietą.
- Ar tu taip manai? - Taip aš ir manau.
Žinai, Keite,
įsileisti žmones kartais yra gerai. Gal kada nors
- tu tai suprasi. - Tu nesupranti.
Tai - mano gyvenimas.
- Tai - visa aš. - Ne, tai ne tu.
Tai tik dalis tavęs.
Ana, tai aš.
Labas.
Kaip sekėsi?
Manau, kad gerai. Žaidėme monopolį.
- Kas laimėjo? - Ji.
Labai ačiū, Ana.
- Susitiksim rytoj. - Labanakt.
Turite vieną naują žinutę.
Pirmadienis, 1-oji, 13:54 .
O, norėjau dar pridurt, kad aš ją paguldžiau.
Žinutės pabaiga.
Keite.
Dar nemiegi?
Kur Nikas?
Jis po darbo išvažiavo namo.
Miegok, nes jau vėlu.
- Keite? - Ką?
Jei nori, gali miegoti su Lui.
Brangute, tai miela.
Bet jam reikia tavęs.
Labanakt.
Tu neturėjai teisės jo išvaryti. Juk tai mano restoranas.
- Tu tai pasakei labai aiškiai. - Kuo greičiau rask kitą.
Tau neprireikė mano pagalbos ieškant Niko.
- Keite. - Gerai. Aš surasiu ką nors.
Kokio nors sertifikato? Aš neturiu tokio dokumento.
Bet juk gatvėje mačiau, kaip taksistai važinėja be licenzijos,
jie juk gali važinėti, tai aš...na, suprantat.
Mano specialybė - jautiena.
Aš susiduriu su mėsa kiekvieną dieną. Dešrelės, jautiena, vištiena.
Aš garsus dėl savo vietnamietiškų vištienos kepsnelių
su bulvių ir šafrano tyre bei šparagais.
Aš gerai dirbu su žmonėmis. Iš tikrųjų, aš puikiai bendrauju su žmonėmis.
Aš komunikabilus.
Aš komandos vadovas tol, kol visi manęs klauso.
Tarp manęs ir vyriausio virėjo buvo nesusipratimas,
taip pat ir su direktoriumi, savininkais.
Atleistas. Na, suprantat, kai pasako - "Tu atleistas".
Aš maniau, kad mes susitarėme draugiškai.
Kodėl pas mus nebeateina Nikas?
Mes susikivirčijom.
- Dėl ko? - Kvaili suaugusiųjų dalykai.
O kodėl nenori sakyti man?
- Tai būtų sunku paaiškinti. - Ar jis kada sugrįš?
Ne, nesugrįš, brangute.
Zoja.
Zoja, ar atsikėlei?
Aš baigiau.
Ar pusryčiauji?
Zoja?
Nikai, tai aš. Ar Zoja su tavimi?
Aš atsikėliau šįryt, o jos nebėra.
Aš jau čia. Jie sakė, kad nematė jos.
Nežinau. Aš sakiau jai vakar apie mus ir ji nusiminė, bet...
O, Dieve.
Ką sakė policija?
Jie patikrino autobusų ir geležinkelio stotis. Ji gali būti bet kur.
Ji juk vaikas. Tikriausiai nuėjo į jai žinomą vietą, tiesa?
Ji buvo tik mokykloje ir restorane ir viskas.
Keite, viskas bus gerai. Jai nieko nenutiks.
Gal patikrinkim ar ji negrįžo namo.
Zoja?
Gal ji kur nors paliko raštelį.
Jos čia nėra.
Ar ji pasiėmė kuprinę? Jei ji nieko nepasiėmė...
- Ji nepasiėmė Lui. - Ką?
Ji juk nepabėgtų be Lui, ar ne?
Aš ją nuvyliau, Nikai. Jaučiu, kad viską sumoviau.
- Mes rasime ją. Aš pažadu. - Jai reikia mamos.
- Jai tik reikia mamos. - Keite.
Atrodo, žinau, kur ji galėtų būti.
- Štai kur ji. - Dėkui Dievui.
Zoja, ar viskas gerai?
Zoja, prašau, daugiau taip niekada nebedaryk.
Aš bijojau, kad tau kažkas nutiko.
Brangute, kas yra?
Aš bijau, kad aš ją pamiršiu.
Mes jos niekada nepamiršim.
Aš pažadu.
Niekada.
Ir mes čia galėsim ateiti kada tik tu norėsi, gerai?
Ar tu užeisi, Nikai?
Ne šiandien, brangute.
- Ar jūs vis dar pykstat vienas ant kito? - Ne.
Eime.
Pasimatysime viršuje.
- Žinai,... - Žinai,...
Tiesiog norėjau pasakyt, kad atleistum man, Nikai.
Neatsiprašinėk. Aš norėjau tau padėkoti.
Daug galvojau apie tai, ką sakei,
apie tai, kad aš neįstengiu padaryti to, ką noriu, tu buvai teisi.
Štai kodėl
aš tai padariau.
San Franciske.
Vyriausias virėjas naujame restorane.
- Puiku. - Taip.
Bet man to be tavęs nepavyktų pasiekti.
Vyriausias virėjas.
Vyrukas prie septinto staliuko pasakė, kad jei jis norėtų angliukų,
jis neprašytų pusžalio kepsnio.
- Juk jis pusžalis. - Akivaizdu, kad nepakankamai.
Jei būtų dar žalesnis, tai jis išeitų iš restorano ir pasigautų taksi.
Klausyk, jie iš reklamos agentūrų. Jie čia išleidžia daugybę pinigų.
Šiandien jokių isterijų. Tiesiog pagamink dar vieną.
- Apkepinkit vieną pusžalį kepsnį. - Pusžalis kepsnys jau kepasi.
Kur ėriena šeštajam?
- Kaip putpelė? - Gerai, virėja.
Paimkit! Vyniotinis ir karpačio.
Iš šunsnukio prie 7 staliuko. Ji nori žinoti,
ar tu esi mačiusi tikrų pusžalių kepsnių.
- Ar dabar pakankamai žalias kepsnys? - Ar jūs išsikraustėt iš proto?
- Taip. Todėl aš lankau terapiją. - Aš labai atsiprašau.
Tuoj atnešiu naują staltiesę.
Ne, prašau, leiskit sutvarkyti tai man.
Neblogai.
Buvo puikus jausmas.
Aš tiesiog norėjau kepsnio.
Aš norėčiau, kad gyvenime būtų receptų knyga,
kuri sakytų mums ką ir kaip daryti.
Žinau. Žinau. Tu sakysi: "O kaip kitaip mes galime išmokti, Keite?"
Ne. Iš tikrųjų aš nesiruošiau to sakyti.
- Spėsi dar kartą? - Ne. Sakyk.
Ką norėjau pasakyti, kad tu tai žinai kuo puikiausiai.
Gyvenimo receptai, kuriuos sukuri pati ir yra patys geriausi.
Palaukit sekundėlę.
Manau, turėtum žinoti dar kai ką, ko aš niekada nedarau.
Ir ko gi?
Aš niekada neinu į vyro butą, nustebindama jį
ir duodama jam šafrano padažo, kartu prašant nevažiuoti į San Franciską.
- Tu niekada to nedarai? - Niekada.
Blogai.
- Iš pradžių tu tai apskrudinsi, ar ne? - Taip.
Nepamiršk pagardinti padažo, gerai?
- Tu perkirtai liniją. - Ne.
Perkirtai. Žiūrėk, tavo šaukštas mano teritorijoje.
Klausyk, aš negaliu padėti, jei tu per mažai plaki. Aš turiu kažką pasakyti.
Aš nesakyčiau. Tavo padaže yra gumulėlių.
Nejuokauk taip.
- Tai tobula. - Aš tai spręsiu.
Tu teisi. Tai tobula.
Blynų.
- Ačiū. - Vualia.
Zoja, užteks.
- Labas. - Labas.
Labas, Zoja. Ačiū.
Palaukit. Leiskit pasisakyti jai. Taigi, ką mums atnešei?
Tekstą vertė: stasius [TRL-Team]
Specialiai Torrent.LT svetainei. Plačiau apie Mūsų Komandą ir darbus rasite užėję į www.TRL-Team.LT